Siinkohal kõhklen; kas tõesti saab olla, et Hannese lahkumise järel ka midagi muud loetakse kui Hannest või siis ei loeta midagi, vaikitakse või lastakse põrandale põlvili, nagu ma tegin siis, kui vaatasin telekat, CNNi, ja sealt tuli otseülekanne Harlemi neegritest, kes oma süütult tapetud sõbra pärast põlvitasid ja ma ka ei saanud muidu, kui kopsasin toolilt maha ja olin paar minutit maas.
Aga ma ise, küsin endalt, mida sa ise tol päeval, teadasaamispäeval, äratundmistunnil tegid? Lugesin, on aus vastus, ja mitte Hannest, vaid ükskõik mida, peaasi kui mingi tekst, mitteelu, silme ees oleks. Isegi põlvili polnud – siruli, sirakil.