Sama seisukohta väljendas ka Eesti merekooli Tartu filiaali juhataja ja jõelaeva Pegasus tüürimees Indrek Särg. Üldine liikluskultuur Emajõel on Särje hinnangul viimase kümne aasta jooksul siiski märkimisväärselt paranenud ning mootorpaatidega ülbitsejaid on vähemaks jäänud.
Kui on näha, et paadijuht sõidab kalameeste liinid katki meelega, tuleks Särje sõnul sellest kindlasti teada anda veepolitseile, kuid samas rõhutas kogenud laevamees, et ka kalastajad peavad sellega arvestama, et Emajõgi on ikkagi laevatatav veekogu ning õngede sisse viskamisel peaks arvestama, et paadijuhil oleks võimalik neist mööda saada.
Jänese matkaraja alguse kõrval on üks ohtlikem piirkond vangla silla juures, kus samuti paatidelt viimast võetakse.
«Eriti allavoolu sõites on paadimees natuke abitus seisus ega saa teha väga järsku pööret, kui käänaku tagant tuled ja korraga näed kalastajat. Nii võidki õngenööri puruks sõita,» tõdes Särg.
Veeteede ameti väike- ja siseveelaevade osakonna Tartu piirkonna vaneminspektor Rait Prits märkis, et Suurel Emajõel ei ole mootorpaatidele seatud kiirusepiirangut, küll aga on kehtestatud Tartu linnas ja sadamate piirkonnas tasakäigu nõue.
Prits toonitas, et hea meretava näeb ette, et teiste liiklejate vastu ollakse eriti tähelepanelik ning kalastajaid ei häirita. «Kahjuks ei peeta seda alati meeles, seega kordame üle, et nii väikelaeva- kui ka jetisõitjad peavad arvestama ka teistega, kes veekogudel või nende ääres tegutsevad,» lausus Prits.
Ta lisas, et ka kalamehed peavad arvestama laevatatavatel siseveekogudel liiklemise korraga, mis keelab sulgeda püünistega üle ühe kolmandiku vooluveekogu laiusest, samuti tuleb püüniste paigaldamisel vabaks jätta vooluveekogu ristlõike sügavaim osa.